DET TAUSE VITNE
Stille, Bob!
Elendige dyr. Skal alltid leke! Legg ham i kurven -
- før han vekker hele huset!
Sett den der.
Nei! Det er min koffert! Vi har reist verden rundt sammen!
-Bare et uhell. -Nei! Likegyldighet.
Jeg lar ikke en gammel venn behandles slik. Sett den der.
-Det fins ikke yrkesstolthet mer! -Vi må henge i, -
- ellers rekker vi ikke charlies forsøk på verdensrekord.
Se! Skjenne på bæreren så vi ikke rekker båten!
Ikke bebreid deg selv, Hastings.
Å nei! Hva giør vi nå? Charlie starter om en halv time.
Alt er ikke tapt! Unnskyld! Vi er i en krisesituasjon.
Vi er utenlandske observatører ved rekordforsøket.
Vil De kjøre oss til motorbåtklubben? Hastings!
Om en stund blir Charlie kanskje verdens raskeste mann på vann!
Og når rekorden er slått, får vi noen dager med god mat, god vin og litt -
- ro...
Jeg forsto at speedometeret var feil da jeg kjørte i 130 km i timen -
- og en and passerte meg!
Battler, kjære venn, så godt at du kunne komme!
-Vi trodde vi kom for sent... -Ingen går uten meg!
-Får jeg presentere... -Dette må være ham!
-Mine damer og herrer - Hercule Poirot! -Den berømte Hercule Poirot?
-Fins det andre, Mademoiselle? -Min søster Theresa...og dette er...
Nåja, De møter dem uansett i helgen.
De er av Deres slag, Mr Poirot. Forbrytere alle sammen!
-Da er visst tiden inne, sir. -Ja, visst faen!
Et kvarter til å finne en plass ringside! Ta deg av disse to!
-Walter, bærer du opp bagasjen? -Ja visst, frue.
Og her er mannen alle har ventet på! Charles Arundel.
Mr Arundels tante er Emily Arundel, -
- som har finansiert dette stevnet En ære å ha henne her i dag!
Mr Poirot, dette er min tante. Hercule Poirot, kpt, Hastings, Emily Arundel.
Enchante, Madame.
Jeg visste ikke at min nevø hadde slike fremstående venner.
Dette er Wilhelmina Lawson, min selskapsdame.
Jeg håper De har det bra her, Mr Poirot. Maten skal være førsteklasses, -
- men publikum...
De er så ivrige, Madame. Men så snart rekorden er slått, -
- vil de reise. -Jada, jeg vet.
Han vil presenteres. La meg presentere Bob.
Enchante!
Spiser De middag med oss i kveld? Det blir bare familien.
Mr Arundel har en overveldende oppgave. Han må tilbakelegge milen -
- på under 29,58 sekunder for å slå Woods nåværende rekord.
Men dagens forhold er perfekte, og Mr Arundel har selv fortalt meg -
- at hans båt, Spirit of Arundel, er i glimrende stand og klar til start!
-Der er de! -Hei, tante Emily!
Hei, barn! Forsiktig!
Min andre niese og hennes mann, Mr Poirot. Bella og Jacob Tanios.
Jacob underviser i medisin her, men de skal dessverre forlate oss.
Hvorfor skal pappa ta deg med tilbake til Hellas? Jeg kommer til å savne dere!
Emily, de har stengt min avdeling på universitetet.
Er charles klar nå, eller er det tid til en bønn?
Han er rede og har alltid fantastisk flaks.
-De er visst godt kjent... -Emily! Klokken er to! Tid for...
Så gi meg dem da!
-Vil De se båten, Mr Poirot? -Jeg vil veldig gjerne.
Fint. Dere også, barn. Kom!
Når fikk du sist en skikkelig helsesjekk av John Grainger?
-Hvordan det? Ser jeg syk ut? -Langt i fra.
-Men hvorfor de nytteløse kapslene? -Det blir Emilys sak, dr Tanois.
Og her kommer borgermesteren av Keswick!
Mine damer og herrer! Alle vil sikkert liksom jeg -
- ønske Charles Arundel alt godt der han forbereder seg -
- til verdensmesterskapet i båtrace.
Lykke til, sir!
-Vi rekker det aldri! -Vi må prøve!
-Der borte er han! -Fort!
-Mr Poirot! -Mr Poirot!
Å Gud, det er Dotty og Batty! Bry Dem ikke om dem, Mr Poirot!
De synes kanskje vi er rare. Folk gjør det, skjønner De!
-Vi er søstrene Tripp. -Men det er ikke det rare!
-De må stoppe den båten! -Jeg, Madame? Mais pourqui?
Fordi noe forferdelig vil skje! Vi kom så fort vi kunne!
Vi fikk en beskjed ved lunsjtid - fra generalen!
Tante Emilys far. Han døde for over tretti år siden.
Ikke døde. Han lever på et annet sted. Han har sendt oss til Dem!
Men hvordan kunne dere - han - vite at Poirot skulle hit?
Jungeltelegrafen. Meget effektiv på disse trakter.
Han så vann, og blod som piplet ned i det. Ute på innsjøen.
-En forbrytelse? -Mørkets makter. De må stoppe det!
Jeg kan intet gjøre, Madame!
Charles Arundel krysser startstreken - nå!
Fem sekunder!
Femten sekunder!
Tjue sekunder!
Å Gud!
Han er i sikkerhet, Mademoiselle! Deres bror er trygg.
Ja, til neste gang!
Heisan, Bob! Så flink du er! Rolig nå!
Nei, nei. Tillat meg, Hastings Hund - sitt!
Bon! Så flink du er! Merci alors!
En varm velkomst fra Monsieur Bob, Madame Wilhelmina!
La meg presentere dr Grainger, en gammel venn av familien.
-Monsieur le docteur! -Gleder meg, Poirot.
Velkommen til Littlegreen House, mine herrer.
Bob vil gjerne vise dere noe.
C'est magnifique, ca! Hastings! Hva slags hund er dette?
En foxterrier.
Nei, Charles, du får ikke mer penger!
-Båten har alt kostet meg en formue! -Hør her, Tante Em!
Jeg gjør hva som helst for å fullføre prosjektet. Ingen kan hindre meg!
God aften, mine herrer! En familiediskusjon! Det har vi stadig!
Om De vil kjøpe en utbrent racerbåt, så har vi en i båthuset.
God aften, mine herrer! Det var meningen å feire, -
- men det er snarere blitt en likvake.
Nei, doktor, ikke som en glødende nål i leddet, -
- eller glødende kull under føttene. Her, mellom fingrene.
Et snev av revmatisme, tenker jeg. Be Deres lege kikke på Dem.
Spør jeg, vil han finne noe, og tenk om det ikke er noe der?
-Da finner han ikke noe. -Hvordan vet jeg da om han har lett?
-Er tiden inne, Isabel? -Stille! Vi har besøk!
Velkommen, venn!
Velkommen!
Jeg, general Julius Arundel -
- har beskjeder fra den andre siden.
Hvor er Hercule?
Jeg må snakke med Hercule!
Madame?
Beskjeden er fra MP.
Er det en ''MP" i ditt liv, Hercule?
Oui. Marie Poirot var min bestemor.
Hun sier du har vært heldig, men hellet inntreffer sjelden to ganger.
Ved innsjøen i dag trakk farene seg tilbake, -
- men bare for å samle krefter.
Jeg ser dem nærme seg -
- og finne sitt mål -
- i Emily!
Jeg skjønner ikke hvorfor jeg finner meg i dette tøvet.
Sas proidopiisa olous!
Hva pokker sier hun?
Det er gresk. Hun sier at dere alle er advart.
Jeg lurte på om du hadde vanskelig for å få sove.
Vekker du meg for å spørre om det? Det kaller jeg vennskap, Hastings!
Beklager, Poirot. Det var den middagen.
Generalen og bestemoren din. Hvordan visste han det?
Regarde, mon ami.
Fins det en JH i din familiehistorie?
Ja! Min onkel Jack!
Hva sier han?
Han sier du skal gå til ditt rom og la meg være i fred.
Ja visst.
Utrolig, Poirot!
Rent gjettverk, mon ami.
Rart om man ikke fant en James eller Jack eller John i en engelsk familie.
Og i Belgia: En M for Marie.
Ja visst. Det er sant.
-Men hva med de onde kreftene? -De fins bare i Isabel Tripps sinn.
Men likevel ...
Ingen røyk uten ild.
-Hva er det? -Hva skjedde?
-Gå og hent faren deres! Fort! -Far, du må våkne!
Tante!
Hva pokker foregår? Er det fest på gang? Å Gud!
-Charles! -Tante Emily. Tante! Tante!
Ikke rør henne!
Bli her, barn!
Alexis!
-Hun er ikke død, er hun vel? -Hun lever.
-Se her! -Bobs ball.
Hun må ha trådd på den og mistet balansen.
Mr Poirot!, takk for at De kom! Emily har spurt etter Dem.
Jeg tenker og tenker på det. Jeg mener - tråkket jeg på ballen?
Det er så ulikt Bob å etterlate den der.
Kanskje det ikke er dyr som bekymrer Dem, Madame, -
- men også menneskene? Både levende og døde, kanskje?
De mener vel ikke at Isabel kan ha rett? At jeg virkelig er i fare?
Det kan tenkes, Madame.
Da kan det bare være for pengene mine.
Hva ville De gjort i min situasjon?
Om jeg hadde en familie som håpet på vinning ved min død?
Eh bien...
Jeg ville straks skrive et nytt testament -
- til fordel for en god venn jeg kunne store på.
-Ville De si det til denne vennen? -Nei, nei!
Men jeg ville si til alle i det gamle testamentet at de var strøket.
-Ville de ikke bli sinte? -Jo, visst.
Men de ville sørge for at det ikke hendte meg noe, i håp om at jeg en dag -
- skulle endre testamentet på nytt, til fordel for dem.
Det kan jeg like. Det liker jeg svært godt, Mr Poirot.
-Medisin, doktor? -Ja, Poirot. Exprotin for Emilys lever.
-Men det har hun jo kapsler til? -Bare tull. Fra en lokal urtesamler.
Jeg har kastet dem.
God morgen, Emily. Jeg kommer med medisinen.
Mr Poirot, jeg vil gjerne snakke med Dem under fire øyne.
-Kanskje i hagen, Madame Tanois? -Nei, det er for risikabelt.
Jeg kommer til Dem ved tetid, i motorbåtklubben.
Denne Wordsworth, den lokale poeten, plager meg.
Han lider av depresjon, men vet du hva som gleder ham?
God vin? En stor biff? En sjarmerende kvinnes selskap?
Nei. Påskeliljer.
''Som vokser under trærne, nede ved vannet...
...vaiende, dansende i vinden.''
-Der, Madame. -Takk.
-God middag, Madame. -Jeg går rett på sak, Poirot.
Charles og Theresa har slått tante Emily for penger i årevis!
-Nå sier hun nei, og det er riktig! -Prøv å roe Dem. Sitt ned, Madame.
Det fallet var ikke noe uhell. En av dem dyttet henne. Jeg vet det!
Men om min mann visste at jeg anklaget dem, ville han...
Er De redd ham, Madame...
Nei. Tilgi meg. Her er jeg i det minste trygg.
Hvorfor her?
Folk som Jacob er ikke velkomne i båtklubben, hvis De skjønner.
-Han er annerledes. Utenlandsk. -Mais moi aussi.
Ja, men De er berømt.
Men trygg eller ikke, jeg vil gjerne at vi holder dette møtet for oss selv.
-Hei, tante! -God morgen, tante.
-Er det ikke strålende? -For en skjønn dag.
-Rosene ser skjønne ut. -Tre besøk på tre dager. Jeg er beæret.
-Du ser så mye bedre ut, tante! -Kanskje fordi jeg endret testamentet.
Bevares. Jeg hadde ikke ventet å få se dere miste munn og mæle.
-Endret testamentet? -Ja, kjære.
-Familien får ikke et øre! -Hvem pokker skal da arve?
-Hva har vi gjort deg? -Du truet meg, Charles.
''Ingen kan hindre meg!" Husker du? -Ingen trussel! Det var en spøk!
Hva med sølvserviset du lovet meg! Skal noen annen ha det?
Og maleriene! Du har alltid sagt at jeg skulle få dem!
Wilhelmina, er Emily der? Kan jeg få snakke med henne?
Ja?
Jacob!
Jeg vil gjerne møte deg. Jeg er urolig for deg.
Jeg har bestemt meg og har skrevet det ned.
-Men hva slags... -Ikke spør om alt jeg sier.
Fortell meg først hvordan det står til.
Vil du vite det? Jeg føler meg trett - og eldgammel.
Det er vel derfor jeg er så skarp mot Minnie.
Min eneste støtte, uansett hva som skjer.
Hun vet at du ikke mener det.
Nei, nå har jeg aldri! Se!
Tror du det er kjærlighet?
La oss håpe det. En god mann, god lege.
Det sier du, enda så kald han er mot deg. Så generøs du er.
Jeg har også merket at du er sliten. Prøv denne.
Resepten har vært to hundre år i min familie.
Nokså ny, altså. Til å være gresk.
-Tror du at noen prøver å drepe meg? -Emily! Hvem ville gjøre slikt?
Mr Poirot tror visst det er mulig.
Sir?
Mr Poirot?
En herre ønsker å treffe Dem. Han er utenfor.
-Så be ham komme inn. -Helst ikke, sir. Han er ikke medlem.
Jeg er ikke medlem.
Det er dr Tanios, sir.
Og han er ikke berømt.
Monsieur! Hvorfor skremmer De Emily?
-Når har jeg gjort det? -De sier at hennes liv er i fare.
-Av plikt. For å advare henne. -Isabel Tripps fantasi!
Ingen fantasi, men en mulig forbrytelse mot tante Emily!
-Jeg er ikke alene om min frykt. -Hvem ellers tror på dette?
-Jeg sier bare at jeg ikke er alene. -Men De kan ikke nevne navn!
For familiens sinnsfreds skyld må jeg be Dem ikke snakke til Emily mer!
-Jeg liker ham heller ikke, Poirot. -Riktig.
Vil du be hovmesteren hente hattene våre?
-Hvor skal vi? -Littlegreen House.
Unnskyld, kjære!
Tilgi meg.
-Det har vært en lang dag. -Du ser bedre ut enn på lenge.
-Ser hun ikke godt ut, Julia? -Jo, kjære!
Hvorfor lyver alle? Jeg ser forferdelig ut.
Wilhelmina. I vesken min. Flasken. Gi meg den.
-Vil du ikke ha leverkapslene? -Da hadde jeg sagt det!
Flasken!
Jacob ga meg den før i dag. Hans egen resept.
Du må ikke finne på å ta den! Den kan være gresk!
Den må gjerne stamme fra månen!
-Jeg trenger litt luft... -Ja, det vil hjelpe. En skjønn aften!
La meg nå være i fred, Minnie!
Jeg prøver jo bare å gjøre mitt beste for Emily.
Det vet hun, kjære. lnnerst inne vet hun det!
Å ja! Du har vært den rene helgen!
Ikke vær redd, kjære!
Det er sjelen hennes som søker seg ut i eteren!
Mener du at hun dør?
Hun går over til den andre siden mens vi ser på henne!
Å, for et eventyr!
Emily!
Hei, Bob.
Qu'est que c'est, Monsieur Bob?
Kom, Hastings!
Emily! Emily!
-Unnskyld meg, Madame. -Mr Poirot, hva skjer her?
Går det bra med henne?
Nei, Madame.
Hun er død.
Vær så snill, betjent Healy! Be om obduksjon av hennes legeme!
Beklager. Her behandler vi våre døde med respekt.
Særlig slike fine mennesker som Miss Arundel.
Men i hennes tilfelle kan beviser bli gravlagt sammen med henne.
Jeg har det eneste beviset jeg trenger. Dødsattesten.
Den sier at hun døde av leversvikt. Så sånn er det.
Menneskets dager er som gresset. Det folder seg ut som blomsten på engen.
Når vinden har passert, er den borte, -
- og stedet hvor den vokste kjenner den ikke mer.
Men Herrens barmhjertige godhet blir utstrakt til alle -
- som frykter ham og hans rettferdighet mot alle sine barn.
Pent av Dem å komme, Mr Poirot. Hun var ikke noe dårlig menneske.
Skulle ønske jeg hadde sagt det til henne.
Vi brakte intet inn i verden og kan ikke ta med oss noe ut.
Herren ga og Herren tok, velsignet være Herrens navn.
Pauvre chien.
Du pleier å vifte med halen til folk, men ikke i dag.
Mine damer og herrer!
Miss Arundels advokat har bedt meg lese opp testamentet siden jeg er -
- testamentsfullbyrder. Det er et enkelt dokument fra 10. i denne måned.
Alt Emily eide går til Wilhelmina Lawson.
Nei!
Det må hun ikke!
-Får familien ingenting, John? -Nei.
Monsieur le docteur.
Jeg vil gjerne vite hvem som var oppført i det gamle testamentet.
Alle her i rommet, de fleste med noen hundre pund.
Charles, Theresa og Bella ville fått brorparten. Hvordan det?
Jeg tror hun ble myrdet, Monsieur.
Og av hvem?
Vi har nok sett hvordan dere har lusket i krokene -
- og pønsket ut ting! -Skyld heller på vår belgiske venn!
-Han fikk henne til å endre testamentet! -Emily døde av leversvikt.
Og du hjalp henne på vei ved å kaste leverkapslene!
De var et rent reklameprodukt!
Jeg vet om minst ett drapsforsøk.
Kunne jeg ha reddet henne?
Det spørsmålet vil forfølge meg til min grav!
Bli med meg.
Morgenen etter Emily Arundels fall var jeg på besøk.
I fotlisten oppdaget jeg -
- en øyeskrue -
- hvor en snor kunne vært festet. og spent over til gelenderet.
Som en snubletråd, mener De?
Precisement.
Fortsett, Mr Poirot. Det lyder jo forferdelig!
Fellende bevis, vil jeg si!
Men denne morderen gjør tabber.
Den første var å fjerne øyeskruen.
For nå vet jeg at den var viktig.
-Hva gjør du egentlig her, Charlie? -Vet du ikke det, Battler? Kjører båt.
-Ja visst, men hva gjør du? -Inntil tante Em døde -
- var jeg ... investeringsrådgiver. -Det lyder interessant.
Jeg rådet og hun investerte. I meg.
Til hun ødela alt ved å endre testamentet...
Noe Monsieur Poirot... Merci beaucoup!
-Han gjorde det han mente var riktig. -Gjorde han?
Om og om igjen spør jeg meg selv...
Rådet å endre testamentet, var det godt eller dårlig?
-Kunne jeg ha forhindret hennes død? -Om det var leversvikt, kunne ingen det.
-Og hva er årsaken til leversvikt? -Alderdom.
Jeg hevder at hun ble myrdet.
Aldri før har en liten detalj plaget meg slik! Motivet, Hastings.
Hadde det skjedd før endringen... ''Drep henne fort, så arver vi.''
Men etterpå?
Hvem ville tjene på det?
-Kan det ha vært hevn? -Unnskyld, sir.
En dame og en herre vil møte Dem i salongen. De har en hund med seg.
En foxterror?
Kom hit!
Fordømte hund! Aner ikke hvordan den skal oppføre seg!
Den viser sin sorg! Oppfør deg nå, Bob!
Bob, sitt!
Hastings.
Merkelig ønske, Poirot. Wilhelmina vil at De skal avhøre henne.
-Mais pourquoi? -Så folk slutter å snakke om meg.
De gjør det, Som om, som om...
Som om De drepte tante Emily for å nyte godt av testamentet?
Hør! Han tror også det. Men jeg ante ikke at jeg skulle arve!
Ingen visste det. Jeg rådet henne selv til det.
Men vi har tenkt på et par ting. Si hva du fortalte meg.
De sa at noen hadde prøvd å drepe Emily. Nå som hun er død...
Natten før uhellet vekket Bob meg og ville leke.
Stille, Bob!
Det var noen i trappen sammen med ham.
Jeg ba dem legge ham i kurven hans.
Legg ham i kurven før han vekker hele huset!
Jeg så ikke ansiktet, men på slåbroken var det brodert gullbokstaver. T A.
Theresa Arundel! Men det er da ikke mulig!
Jeg er redd, Mr Poirot. Jeg kan være den neste.
Deres frykt lar seg lett stilne. Gi pengene til alle som var nevnt -
- i det første testamentet.
Men det ville være mot Emilys ønske!
Kanskje.
Kom, kjære. Jeg tror vi har gitt Mr Poirot nok å tenke på.
-En ting til. -Madame?
Det er Bob.
Han liker ikke å være hos meg. Men De er visst akkurat den rette.
-Jeg kan ikke ta det ansvaret. -Ellers blir det teppe for ham.
Å gå tur med hund før frokost? Nei. mon ami! Bobs rutiner er ikke Poirots!
-Mosjonen vil gjøre deg utrolig godt! -Du liker jo å gå tur.
Nei, Poirot Bob flytter ikke inn til meg!
-God morgen. -Bonjour, Mademoiselle.
Jeg har skullet gjøre det et halvt år. Regnet i natt fikk fart på meg.
Mademoiselle, De synes kanskje det er et rart spørsmål, -
- men har De en slåbrok med initialene T A?
Et eller annet sted, men den ville jeg nødig bli sett i!
Comment?
Jeg kjøpte den før de kom på mote. Nå har alle dem, menn og kvinner.
Hvordan det?
Wilhelmina Lawson så noen i den natten før uhellet.
Hun frykter for sin sikkerhet, men ikke nok til å gi tilbake pengene.
Min advokat ser på det. Med litt flaks blir det nye testamentet forkastet, -
- og jeg kan få råd til et anstendig sted å bo.
-Mr Poirot, telefon. Ta De den her? -Ja. Hvem er det?
Miss Emily Arundel, sir.
-Men hun er død, mon ami! -Det må De selv ta opp med henne, sir.
Hercule Poirot er her.
Mr Poirot, dette er så spennende! Isabel har kontakt med Emily nå!
Vennligst overbring min beste hilsen.
Hun suste inn gjennom eteren da vi tok vår andre kopp te.
Hun vil så gjerne snakke med Dem. Skal jeg sette over?
Nei, nei.
Bare ta imot beskjeden, så kommer jeg senere. Merci.
Emily vet at De bebreider Dem selv, og hun sier det er veldig dumt.
Hun vil gjerne berolige Dem.
Hun synes vi skal holde en seanse og invitere alle de mistenkte.
Alle som De tror kan ha hjulpet henne over i neste verden.
Og når alle er samlet, så kan Emily, via Isabel, peke ut den skyldige.
-Hva sier De til det? -En glimrende idé.
-Foreslå en dag for seansen. -Skal vi si fredag kveld? Klokken åtte?
Vi ordner med mat og drikke, og lager en fin kveld!
-Fredag klokken åtte. Utmerket! -De må sørge for at dr Tanios kommer!
-De drar snart tilbake til Hellas. -Men ikke før fredag?
Og å flytte til et annet land er ingen grunn til mord.
Det er jeg et levende bevis for!
Medisinflasken som Jacob ga til Emily, og som hun tok litt av -
- den kvelden hun vandret... Den er vel uten interesse?
Au contraire, Madame. Den interesserer meg svært.
Hvor er den nå?
Mademoiselle Sarah, jeg er interessert i medisinskapet. Finnes det et slikt?
-I badet ovenpå. -Kan jeg få se det?
Han mister ikke ballen en eneste gang.
Og så tar han den med i kurven. Er det ikke en fantastisk foxterror?
Jeg synes kanskje repertoaret er noe begrenset.
Leverkapsler. Dr Grainger sa jo at han hadde kastet dem?
Ja, de han fant. Hun hadde andre. Alltid en eske på lur.
Dr Jacob Tanios, Hope Cottage, Hawkshead.
Gode Gud! Den lukter helt dødelig, Poirot!
Ja. Og som søstrene Tripp sa, det er tatt av den.
Denne seansen... Hvorfor tror du alle vil komme?
Å ikke møte opp vil være tegn på noe å skjule.
Unnskyld, men som en metodisk mann kan De da ikke tro på seanser?
Nei, nei! Men jeg tror andre tror på det, og det vil jeg utnytte.
Fin anledning for søstrene Tripp til å anklage folk de ikke liker.
Men De kommer vel likevel?
Vi får se.
Og De, Monsieur?
De skal visst snart forlate England. Tør jeg spørre hvorfor?
-I Hellas kan jeg praktisere medisin. -Her også, om såkalte venner lot deg!
Bella! Grainger kan ikke noe for hva hans pasienter mener.
De mener at som utlending er Deres mann djevelen selv?
Deres eget brygg, tror jeg?
Ut urteavtrekk som inneholder mange vitaminer og mineraler.
En oppstiver, som man sier her i landet.
Og De ga den til tante Emily Arundel.
Vil De være snill og ta litt?
De er en spiller, Mr Poirot. Nei. Jeg vil ikke ta av den.
Mais pourquoi pas? Den stiver opp. Den svekker ikke.
-Ja! Hva er i veien med den? -Ikke noe!
Så bevis det!
Nei, Monsieur!
Jeg tror De ville ha drukket av den.
Men sett at andre har forgiftet den!
-Frykter hun ham fortsatt? -Livredd for ham, vil jeg si.
Det vil jeg ikke si. Men hun elsker ham ikke lenger.
Jeg spør meg hvorfor kjærligheten er borte.
Fordi han er en morder.
Eh bien.
La oss se hva Scotland Yard får ut av Tanois-medisinen.
-Vi sender den rekommandert. -Og i mellomtiden?
Vi skal besøke din gamle venn Monsieur Charles.
Monsieur.
Jeg liker ikke at folk valser ut og inn her.
Ta det ikke ille opp. Sikkerhetsgrunner.
-I tilfelle det blir en ny eksplosjon? -Hvordan går det med reparasjonen?
Det ville gått raskere om tante Em hadde bladd opp litt.
Da kunne jeg hyret en mekaniker.
Jeg var der den kvelden hun nektet.
De tror jeg prøvde å skremme henne, hva?
-De aner ikke hvor hard hun var. -Nei.
Men jeg vet at hevnen er søt. Og De har et hett temperament, -
- liksom Deres søster.
Og i Deres bok gjør det oss til mordere?
I min bok, som De sier, er alle mistenkte.
Fredag kveld er alle invitert til et selskap. Bl.a. De og Deres søster.
Selskap?
Hvem holder det?
Deres tante, Emily Arundel.
Jeg, Emily Arundel, besøker dere i kveld i et dystert ærend.
Det onde som min far advarte oss imot, -
- er nå her!
Hvor er dr Grainger?
Han beklaget, Emily.
Disse lærde menn som aldri tror!
Men noen her i rommet -
- hjalp meg over i neste verden.
Ikke sant, Mr Poirot?
Det kalles mord, Madame.
Ja visst.
Se som alle skvetter! Av dårlig samvittighet, Mr Poirot?
Hvordan er din samvittighet, Wilhelmina?
-Godt spørsmål! -Var det deg, Charles?
Alltid parat til å gi andre skylden for egne feil og mangler.
-Snakk om sludder! -Theresa...
Som alltid forsvarer sin lillebror, -
- uansett hans forbrytelser.
Kjære Bella, hvorfor giftet du deg med ham?
Hvorfor giftet du deg med den fæle mannen?
Et spørsmål for ordens skyld, Emily.
Hadde Julia eller Isabel Tripp noe å gjøre med at du gikk fra oss?
Nei, kjære.
Men det var klokt av deg å spørre.
Dere kjenner alle min morder.
Morderen er -
- i dette rommet.
Se hvordan blikkene går fra ansikt til ansikt.
Et navn ville hjelpe, kjære.
Han heter -
- Robert -
- Arundel.
Robert Arundel? Det fins ingen ved det navnet.
Jo da.
Monsieur Bob.
Charles og Theresa, Bella og Jacob, -
- ja, selv Wilhelmina og dr Grainger er i stand til å drepe, mon ami.
Litt av en mistenkt-liste! Den er ikke komplett.
-Du glemmer søstrene Tripp. -De to? Sprø, men ikke mordere.
Hva er mord annet enn en form for galskap, mon mi?
Sitt, Bob.
Flink hund.
Bare du vet sannheten, mon petit.
Du vet hvordan din matmor døde. Og hvem som drepte henne, tror jeg.
Han eller hun gikk forbi deg og sa til seg selv. ''Det er bare Bob, -
- en foxterror som ikke kan snakke.'' ''Jeg er trygg."Tåpelig, n'est pas?
For vi to vet at man ikke trenger å snakke for å fortelle noe.
Og du vil fortelle meg alt når tiden er inne.
Fantastisk utsikt her, Poirot! Kom og se.
Nei, vi tror deg. Men nå må det arbeides.
Vi skal gjenopprette Bobs gode navn.
I går ble Bella Tanios spurt hvorfor hun giftet seg med den fæle mannen.
-Det gjaldt selvfølgelig Jacob. -Ja, merkelig.
Emily var faktisk glad i Jacob - i denne verden.
-Hun må ha ombestemt seg. -Eller kan det ha vært en feiltakelse?
Emily tok aldri feil!
Sett at det ikke var Emily Arundels ånd som snakket til oss.
Sett at det var Isabel Tripps underbevissthet?
Så jeg spør meg selv: Hvilke andre feil gjorde hun?
Anklaget hun kanskje Robert Arundel med urette?
-Men hun er et erfarent medium! -Hun er også menneskelig!
Si meg, om jeg ville finne en øyeskrue til fotlisten, -
- hvor skulle jeg gå da? -Til båthuset, antar jeg.
Ah! Hvor Monsieur Charles ikke liker å få besøk.
Bob - hold opp!
For en idiot!
Helt siden vi møttes har hunden prøvd å si meg noe!
Han er det tause vitne, men taler til Poirot med rungende røst!
Si meg, hvilket av Tanios-barna fant ballen etter uhellet?
Unge Katya.
På avsatsen, ikke sant?
Eh bien...
Bob tok alltid ballen tilbake til kurven etter kunsten sin.
Den kvelden ble den flyttet så det skulle se ut som den ble tråkket på.
-Theresa, hva er det? -Jeg lurte på om Jacob er her.
-Ja, kom inn. -Gå til rommet deres, barn. Gå!
Sånn ja. Avsted med dere.
-Jacob! -Charles.
Vi vil snakke åpent ut om det er greit. Om penger.
Penger som er rettmessig våre, men gikk til den fordømte Wilhelmina!
Theresas advokat sier at vi ikke har noen sak.
At vi heller bør smiske for henne så hun gir oss litt.
Jeg har alltid vært grei mot henne. Det kan man ikke si om dere to.
La oss glemme all splid og hvordan hun døde. Spiller liten rolle nå.
-Og formuen har gått til Wilhelmina. -Skal vi bare gi alt til henne -
- og hennes intrigante legevenn? -John Grainger er en hedersmann.
Enhver idiot skjønner at han og Wilhelmina er sammen om dette.
Hva mener du, Bella? Si nå hva du selv mener!
Jeg skjønner ikke hva vi kan gjøre med det.
Theresa vet hvordan vi kan få i det minste noe av pengene.
Nei! Vi koker ikke ihop noe med dere. Ut av mitt hus!
Javel.
Men ikke regn med å få noe av fortjenesten.
Lojalitet, Bella.
Lojalitet er alt!
Hva kan jeg hjelpe Dem med, Poirot?
De kan fortelle meg hvorfor De ikke kom på seansen.
Jeg tror ikke på den slags og liker det ikke.
Det fins bare én verden, her og nå. En fysisk tilfeldighet -
- med biokjemisk garnering.
-Og ingenting bortenfor? -Ikke annet enn ønsketenking.
Meget farlig. Særlig for hunder, tror jeg.
-Når kommer Bob for retten? -Det vil ikke skje.
Jeg har påvist at han er uskyldig.
Dr Grainger, De behandlet jo Emily Grainger for en leverlidelse?
Ja. Med Exprotin og av og til et lett sovemiddel.
-Og leverkapslene hun tok? -De kan kjøpes overalt.
-De gjør hverken nytte eller skade. -Jeg må treffe ham. Det er viktig!
Han har besøk!
-Beklager, Dr Grainger! Jeg sa at... -Helt i orden, Mrs Finch.
-Tilgi meg, jeg trodde du var alene. -Vi skal gå, Madame Tanois.
Nei, bli! Jeg ville uansett bedt John fortelle Dem det. Om Jacob.
-Bella, tenk deg godt om! -Det må frem!
Jacob preker lojalitet hele tiden, men hva med min lojalitet til tante Em?
Vær så snill!
En modig beslutning, Bella!
Tidligere i år tok jeg Alexis og Katya med på seiltur på Ullswater.
Det var en glødende het dag, så vi tok en svømmetur før lunsj.
Alexis hadde store blåmerker på ryggen. Jeg spurte hva de kom av.
Jeg husker ikke hva han svarte...
-Noe med voldsom lek på skolen. -Og det trodde De ikke på?
Nei!
Jeg spurte ut Bella under fire øyne, og hun brøt sammen.
Hun at blåmerkene skyldtes at faren hadde gitt ham juling.
Bevares!
Det forklarer hvorfor De er redd ham.
Rett på sak: Jeg tror han kan ha drept tante Emily.
Dersom man kan dømme av blåmerkene, -
- tror jeg avgjort han ville være i stand til det.
Jeg har aldri likt ham. All den smilingen!
-Nå hører vi at han er et monster. -Nei, nei, Hastings.
Vi har fått høre dette, men har ingen bevis før vi får -
- analysen fra Scotland Yard. -Patentmedisinen?
l mellomtiden - tålmodighet. Kaffe i salongen.
-Kaptein! -Noe galt, Walter?
Å nei! Men som venn av Mr charles, kunne De be ham se på klubbregningen?
-De mener han ikke har betalt den? -Jeg mener at han må ha glemt den.
-Gjør De dette hver dag? -Fyller saltkarene?
Det spørs hvor lenge saltet varer. Et par dager, en uke.
Av og til lenger.
Monsieur, De er et geni!
Sarah!
Hva er det, Miss Lawson?
Det er noen der nede. De vil drepe meg!
-Det er to stykker. -Ja, men jeg ser ikke hvem det er.
To personer? Nede ved vannet? Hvorfor er det ikke tegn til innbrudd?
Keeley, forklar hvorfor bildet falt ned.
Dårlig festet. Det måtte falle ned før eller senere.
Det skjer ting her. Det har å gjøre med Emily Arundels død.
Ting utenfor vår kontroll.
Stakkars general, han forutså alt dette. Ondskapen.
Min sjef er mer opptatt av jordiske forbrytelser.
Farvel.
-God morgen, Mr Poirot. -God morgen, betjent Keeley.
Mr Poirot! Takk for at De kom!
-Hvorfor gjør den det? -Fordi De truet ham med ''teppe''.
Jeg visste ikke at den snakket engelsk.
Man trenger ikke å snakke for å forstå.
Si meg, Mademoiselle Sarah. De åpnet vinduet og så ut.
Hva så De?
To personer som løp gjennom hagen mot vannet, sir.
-Tror De de ville drepe meg? -Forbrytelsen mislyktes, -
- så derfor kjenner vi ikke hensikten. -Jeg tror jeg bør være her noen dager.
-Om noen vil henne til livs... -Så snilt av deg, John.
Jeg ville føle meg mye tryggere.
-Adjø. -Au revoir, Madame.
Denne dr Hastings er alltid ved hennes side. Venter han på en sjanse?
-Hva med de to inntrengerne? -Det er mange par i denne saken.
Charles og Theresa, Bella og Jacob.
-Bien sur, denne Jacob plager meg. -Fordi du vet hva han er i stand til?
Fordi jeg vet hva som blir sagt om ham.
Vi hørte om innbruddet av betjent Keeley!
-Jungeltelegrafen igjen? -Vi må gi moralsk støtte.
Enda et par, mon ami.
Vi driver i Bonneville, Utah.
Når det gjelder utrustning, ville du aldri savne noe, Charles.
Du vil kanskje savne det engelske været.
-Tenk over saken. -Greit.
Hastings - en tjeneste. Vær enig uansett hva jeg sier.
Har jeg noen gang vært noe annet?
Poirot, Battler, god dag!
Båten er klar. Kom og ta en titt en dag. Noe å drikke?
Nei takk.
Si meg - har advokaten lykkes med å få forkastet testamentet?
Nei, det har han ikke!
Mes ami. Jeg kjenner loven og hvordan den kan brukes til deres fordel.
Hastings, du husker Fairbanks-skandalen?
Der tok jeg, Hercule Poirot, et skritt utenfor loven, men bare et øyeblikk.
Jeg kunne kanskje greie det igjen, for en sak som er verd det.
-Kan De skaffe tilbake pengene våre? -Hvordan kan De, og ikke advokaten?
Jeg sier bare at det fins metoder. Selv må dere ikke gjøre noe.
Noen har allerede brutt seg inn i Littlegreen House.
Hvem? Et nytt mysterium.
Farvel.
-Hva mente du med det? -De er unge, dumme og hissige.
Jeg tilbød ulovlig hjelp, så de ikke skal gjøre noe de angrer.
En annen ting - hvorfor kaller din venn Charles deg for ''Battler''?
-Engelsk humor. Du ville ikke forstå. -Forstår ikke Poirot en spøk?
Om du må vite det... Battler - Battler Hastings.
Alle har vært så snille. Jeg setter veldig pris på det.
-Hyggelig å se dere! -Takk for hjelpen.
Kom nå, skatt!
Jeg trodde de aldri skulle gå.
Takk for at du ville flytte inn. Men folk vil snakke.
Bare bak vår rygg. Det skader oss ikke.
Det var her hun falt.
Stakkars Emily. Jeg beundret hennes pågangsmot og karakterstyrke.
Hvorfor tror du menneskesjelen er grønn?
Hvitt hadde vært en bedre farge. Eller til og med rødt. Ikke grønt.
Kanskje pga vårt fellesskap med jorda.
En interessant tanke!
Jeg så Emilys ånd den kvelden hun døde.
Den forlot kroppen hennes, strålte ut av munnen, fløt avsted...
Grønn? Fra munnen?
Bella. John Grainger. Er Jacob der.
Han er i et møte på fakultetet. Noe jeg kan gjøre?
Rart spørsmål. Vet du om han har en flaske fosfor?
Jeg tror Emily kan ha fått noe av det.
Fosfor? Hvem sier det?
Bare et flygeidé. Noe Wilhelmina sa.
Jeg har slått leir her på Littlegreen.
Er fosfor farlig? Man lager jo fyrstikker og gjødning av det.
Det stemmer.
Og du sier at Jacob har gitt henne det?
Jeg sier ikke noe foreløpig. Jeg spør bare om han har fosfor.
Jeg vet ikke.
Nåvel. Ikke si at jeg ringte. Jeg snakker med ham i morgen.
Det ser deilig ut, kjære!
Hvem var det, Bella?
-John Grainger. -Hva ville han?
-Ikke noe. -Si det! Hva ville han?
Hjelp! Hjelp!
Dr Grainger!
-Alt i orden, doktor? -Hva er det, Sarah?
Gass! Dr Graingers rom!
Mr Poirot, vi kan ikke grave opp lik, men jeg vil vite mer om Emilys død.
To på rad i samme hus er litt formye på disse trakter.
Senere betjent. Si meg hva som har hendt.
Bli med meg.
Dr Graingers rom var fylt av gass. Han døde av kullosforgiftning. Fæle saker.
Madame...
Jeg kondolerer, Madame.
Hvorfor skulle noen ville drepe John?
Han var lege.
Selv de har sine fiender.
Var det de samme som brøt seg inn forleden natt, sir?
Kanskje.
Madame, kan De fortelle meg -
- om De så noen her i går.
Kom noen på besøk, eller ringte?
Søstrene Tripp gikk etter åtte, -
- men ingen ringte.
John ringte ut senere. Til Jacob.
Sa han hvorfor?
Jeg beklager...
Han nevnte noe om fosfor. Det var alt jeg hørte.
Merci.
De har min medfølelse.
-Tilgi meg. -Jeg trodde det var Jacob.
Barn, sett denne i bilen. Jeg reiser.
-Barna kan ikke bo hos en morder! -De har hørt om dr. Grainger? Av hvem?
Sarah - piken hos Arundel. Jeg ringte. Hvorfor skulle Jacob drepe Grainger?
-Han ringte i går og spurte om fosfor. -Han snakket med meg.
Spurte om Jacob hadde noe. Jeg sa jeg ikke viste det.
-De fortalte det til Deres mann? -Han krevde å få vite hva som ble sagt.
Han kom inn da jeg la på. Poirot, jeg er så redd.
Så De forlater ham? Hvor vil De dra, Madame?
Jeg vet ikke.
Så la oss føre Dem til et sikkert sted. Fort!
lnn i bilen, Alexis, Du også, Katya.
Hallo! Poirot! Hva skjer?
Fort!
-Hvor skal vi? -Til søstrene Tripps.
Bella! Stopp!
Mine damer. Jeg har en oppgave til dere.
Jeg vil gjerne at Madame Tanois og barna får bli her, borte fra faren.
-Det er ham, ikke sant? Det er Jacob! -Han drepte Emily, og så John Grainger!
Vær rolige nå og utfør store oppgaven dere har fått:
Å holde det hemmelig at de er her.
Ja, selvfølgelig! Bella! Sett tingene i det ledige rommet!
Merci.
Jeg vil be om enda en tjeneste...
Merci...
Monsieur Bob er en herre, unnskyld hund, som er vant til landet, ikke byen.
Jeg søker et godt hjem for ham når mitt arbeid her er over.
Jeg beklager, Mr Poirot, men det kan vi ikke.
Albert ville ikke like det.
-Albert? -Vår egen hund.
En springer spaniel. Bob ville gjøre ham helt fortvilet.
Jeg visste ikke at De hadde en selskapshund.
Selskapsånd. Albert gikk over for tre år siden.
De pakker ut noen saker. De kommer straks.
Er det dere som ror på dette bildet, mine damer?
-Vi har en liten robåt. -For å komme litt rundt.
Dere sa dere var i Littlegreen House til åtte i går kveld.
Man kommer aldri løs fra Minnie. Snakk, snakk, snakk!
Og den kvelden Emily Arundel døde, da var dere også der?
Ja...
De to dødsfallene har de samme tre til felles - Wilhelmina og dere.
-Tror De vi hadde noe å gjøre med det? -Mener De at vi er mistenkt?
-Noe så spennende! -Forhør oss, Mr Poirot!
Akkurat som med normale mennesker!
Det skal jeg, mine damer.
Men ikke i dag.
-Telegram til Dem, sir. -Takk.
Hastings - endelig. Det blir ikke noe svar.
-Kan jeg servere noe? -Ja. Kaffe for en, og tisane til meg.
-Ved vinduet. -Ja visst, sir.
-Unnskyld... -Slipp meg forbi!
Hvor er hun, Poirot?
-Ta det med ro. -De tar kone og barna fra meg -
- og ber meg ta det med ro?
Deres kone har forlatt Dem av egen fri vilje.
Telegram fra Scotland Yard. Medisinen De ga Emily Arundel er analysert.
Skal jeg lese det her?
Pokker ta Dem og Deres falske bevis!
-Jeg ringer til betjent Keeley. -Nei, ikke ennå, Hastings.
Bob og jeg trenger tid til å tenke.
Hovmesteren i klubben sa at du ville snakke med meg.
-Å? -Ved lunsjtid.
Da jeg skulle kvittere på notaen, sa han at du ville snakke med meg.
Å ja. Du har visst glemt å betale regningen. En småting, mente han.
Det har jeg fullstendig glemt.
Denne polishen gir fantastisk glans. Hva er det?
Noe jeg blander selv. Med fosfor.
Fosfor?
Din matmor ble drept for sine pengers skyld.
Dr Grainger ble drept for å bevare en hemmelighet som alt hadde sluppet ut.
Jeg er klar over alle hvorfor men ikke hvem!
Det er fortsatt et mysterium for meg, men ikke for deg.
Du visste det fra dag én, så nå ber jeg deg fortelle meg det.
Poirot, du sa du trodde fosfor hadde noe med saken å gjøre.
Monsieur Bob!
Hva er det, lille venn?
Mon Dieu! Det ligger i ditt belgiske blod!
-Hva har han nå fortalt deg! -Han har fortalt meg alt.
I morgen tidlig skal vi fange reven (fox).
Og utsette den for terror!
Hvorfor begynner vi ikke, Poirot? Han kommer sikkert ikke likevel.
Monsieur Jacob kommer. Det garanterer jeg.
Bella si meg hva som foregår. Hvor er barna!
Om De vil sitte ned her, sir.
Mine damer og herrer.
Blant oss i dag er dr John Graingers og Emily Arundels morder.
-En og samme person? -Tålmodighet, betjent Keeley.
Alle her - unntatt én - trodde at Emily Arundels fall var et uhell.
Hvis så er, -
- hvem var i trappen kvelden før fallet, og hva gjorde vedkommende der?
Jeg hevder at denne personen skrudde inn en øyeskrue i fotlisten -
- og senere festet en snubletråd til den.
Wilhelmina Lawson så denne personen, eller rettere sagt -
- monogrammet på vedkommendes slåbrok. Bokstavene T-A.
Hun antok at det var Theresa Arundel.
Minnie Lawson har aldri likt meg.
-Typisk henne å beskylde meg for mord! -Mens hun stakk av med tantes formue!
Men Emily falt! Det fortalte hun meg selv!
Hun tråkket på Bobs ball og falt!
Nei, Madame. Og hvordan vet jeg det? Fra Monsieur Bob selv.
Hver gang Bob gjorde kunsten, fortalte han meg svaret.
Og hver gang etter kunsten sin la han ballen i kurven sin.
Da jeg hørte at Katya hadde funnet ballen på trappeavsatsen den natten, -
- visste jeg at den var lagt der for at det skulle se ut som et uhell.
For årsaken til fallet var en snubletråd.
Men det var ikke dette som tanten Deres døde av.
Hun var forslått, men levde fortsatt, så morderen prøvde igjen, -
- og denne gangen lyktes det.
Jeg tror tanten deres døde av fosforforgiftning.
Om jeg ville ha leverkapslene, ville jeg sagt det!
Den kvelden hun døde, må hun ha inntatt noe av det dødelige stoffet.
Jacob ga meg det før i dag.
Jeg trodde det, og likeledes dr Grainger.
Som medisiner kjente han til fosfors mange former, alle giftige.
Han ringte til Madame Tanios for å høre om hennes mann hadde fosfor.
Samtalen skulle være hemmelig, men Tanios krevde å få vite innholdet.
Kanskje det, men Emily døde ikke for min hånd.
Ikke det, Monsieur?
Her har jeg et telegram fra Scotland Yard.
Her står at patentmedisinen Tanios ga til Emily Arundel...
Nei, Monsieur!
... er -
- ufarlig.
Så da spør jeg: Hvem forgiftet henne?
Dr John Grainger med sine medisiner? Nei.
Medisin, doktor?
For han skulle snart bli et offer selv.
Så hvor ellers finner vi fosfor?
I en leverkapsel fra denne esken -
- som Emily Arundel alltid hadde med seg.
Det gir meg også svaret på et vanskelig spørsmål.
Hvorfor ble hun myrdet etter at hun hadde endret testamentet?
Jeg kan nå avsløre at hun ble myrdet før.
Myrdet tre dager før hun døde. Smart!
Ja! Og det var hovmesteren i klubben Deres som viste meg hvordan.
Blant hans enklere oppgaver var å fylle på saltkarene.
Blir de tømt i dag, i morgen eller tre dager senere? Hvem vet?
Det kommer an på hvem som bruker dem.
Derfor var det mulig -
- for vår morder -
- å fylle en leverkapsel -
- med fosfor -
- som Emily Arundel ville ta i dag, i morgen eller i overmorgen!
Etter hennes død konsentrerte vi oss om Tanios' patentmedisin.
Men kvelden hun døde, må hun ha tatt en kapsel -
- som langsomt avga giften som drepte henne.
Emily Arundel hadde alltid kapslene i nærheten -
- så hvem som helst kunne ha tuklet med dem.
Vi ble forvirret av patentmedisinen hun tok den kvelden hun døde.
Fosforen skapte en dødelig kjemisk reaksjon i kroppen. Det oppsto -
- en grønn utdunsting som noen trodde var sjelen som forlot legemet.
Så fulgte opplesning av testamentet.
Familien likte ikke innholdet.
For hele Emily Arundels formue gikk til Wilhelmina Lawson.
Og da rettet de oppmerksomheten mot henne.
Så brøt to personer seg inn i dette huset.
Generalen forhindret forbrytelsen ved å falle ned.
Sarah! Sarah!
Fra vinduet så Wilhelmina Lawson og Sarah to ukjente personer flykte.
Jeg, Hercule Poirot, vet naturligvis hvem det var.
Monsieur Charles, De og Deres søster Theresa, brøt dere inn i huset -
- for å stjele det dere mente rettmessig var deres.
Ja, men det var vårt eneste forsøk, Poirot!
-Og vi kom ikke igjen neste natt! -Men noen gjorde det, for å myrde -
- John Grainger, som samme kveld hadde oppdaget fosforsporet.
-Samme person som myrdet Emily? -Oui.
Denne ''TA-personen''?
-Nå har jeg fått nok! -Sitt ned!
Vil dere være så vennlige og se i speilet.
Monsieur Bob gjorde meg oppmerksom på det da han bjeffet -
- til sitt speilbilde på båten helt til han var sikker på at jeg forsto.
Wilhelmina Lawson så personen på avsatsen i speilet.
I speilbildet så hun også bokstavene -
- T-A.
Nå vil dere se -
- at bokstavene er endret -
- til A-T.
Initialene til Arabella Tanios.
Det var Dem, Madame, som Miss Lawson så på avsatsen.
Legg ham i kurven før han vekker hele huset!
Hun er vel ikke død?
Det var De som spente snubletråden og fjernet den etter fallet.
Det var De som tok Bobs ball og la den ved øverste trinn -
- for at han skulle få skylden. Og De myrdet dr John Grainger -
- pga av hans mistanker.
Er dette sant, Bella?
Nei!
De vet hvor brutal han er! De vet hvordan han slår barna mine.
Jeg vet at De sier det.
De peker alltid ut noen. De later som De er redd ham, -
- De forteller om hans onde humør. Løgn alt sammen!
De alene er skyldig i drap på John Grainger og før det på Emily Arundel.
Hvorfor, Bella?
-Fordi jeg hater deg, Jacob! -Hater meg? Hater du meg?
Du var annerledes før, og det elsket jeg deg for.
Men folk her skydde deg, og du forandret deg - for å tekkes dem.
Jeg skammet meg! Nå vil du bare krype tilbake til hjemlandet ditt.
Hvordan kunne du være så svak? Hva har jeg i Hellas å gjøre?
Med arven fra tante kunne jeg bodd her med barna mine, med hevet hode!
Hadde hun vært så vennlig å dø etter uhellet, så hadde jeg arvet! Dere også!
Det ville vært bedre for alle om De ikke hadde stukket nesen i det, Poirot!
Sannelig et kaldt hjerte -
- som ikke fortjener noen medlidenhet.
Stygge saker når en kone vender seg slik mot sin mann.
En god ting, Hastings: Wilhelmina Lawson vil dele arven -
- med Arundel-familien.
-Nå kan jeg betale regningen her. -Og verdensrekorden ber om å bli slått?
Ikke av meg. Jeg drar til Bonneville i Utah.
Det er jo en ørken. Ingen innsjøer der.
Campbell og kompisene hans kan ha sitt vannrace.
-Jeg skal prøve racerkjøring på land. -Vi drar til London.
Ikke ennå. Det gjenstår en svært viktig ting.
-Jeg ble forbløffet! Ikke sant? -Jo visst.
Tenk at Poirot etter alle år klarte å få kontakt med den andre siden!
Jeg sa jo at det fantes skjulte dyp i Dem!
-Og i går kveld skjedde det igjen. -Er det sant?
Hvem kom til Dem?
Jeg våknet og oppdaget, hva skal jeg si - et vesen i rommet.
Jeg så opp og fikk se en springer spaniel.
-Albert! -Oui.
Hva sa han?
Han snakket til Bob, Madame.
Han sa: Gå og bo hos mine folk. De trenger deg!
Da må han selvfølgelig det. Men klarer De Dem uten ham?
Han hjalp Dem jo veldig i denne saken.
Ja...
Det blir ikke lett, men...
Jeg får prøve.